FLICKAN OCH RÄVEN
Det började en dag på väg till skolan Jag hade nyss fyllt tio år.
Det var första gången jag såg en räv på så nära håll.
Han märkte mig inte ens. Han var helt stilla och jag tittade på honom.
Var inte rädd, Räv. Var inte rädd.
Räv...
Mit! hjärta bultade i världens fart. Han var så vacker.
Jag hade ett tag trott att jag skulle kunna röra vid honom.
Hela dan hade jag i skolan tänk på räven.
När jag återvände var jag säker på att vi skulle ses igen.
Jag hade bestämt att den här räven, honom skulle jag tämja!
Jag visste ännu inte att det var början på ett stort äventyr.
Hösten närmade sig men jag såg inte min räv.
Mina promenader var spännande för jag visste ju att min räv bodde i skogen.
En kväll kände jag mig plötsligt så liten där mitt i naturen.
Jag lärde mig läsa, skriva och räkna men kunde inte spåra upp en räv.
Den borde ju vara där rakt framför mina ögon.
Nattens snö hade trollat fram spåren av harar, hjortar, vildsvin.
och där framför mig.
Spåren av min räv.
Alla spår jag följa kan Här i snön och vägen fram
Steg för steg jag följer med Gissar gör jag vem du är.
Djup är snön för en kanin skuttar fram med munter min
Lille Pigge Igelkott sover sött Han är så trött
Tre små grenar ligger där Nej, det spår av korpen är
Vilda, Vilda Ville svin Han har grävt i gropen sin
Alla spår jag följa kan Här i snön och vägen fram
Steg för steg jag följer med Gissar gör jag vem du är
Här har herr Hermelin Dansat fram så vit och fin
Liten häl och tassar små Här du vände tvärt på tå
Fantastiskt att följa i hans spår! Jag rörde mig på ett helt nytt sätt.
Men iag kom ofta tillbaka till samma plats.
Alla spår jag följa kan Här i snön och vägen fram
Steg för steg jag följer med Gissar gör jag vem du är
Vinternatten är så kall Räven rundar kvickt en tall
Går förbi med sina klor Det gör vargen som här bor
Resten av vintern var jag hemma och trodde jag förlorat min räv.
Mina föräldrar gav mig en bok om rävarnas liv som jag lärde utantill.
Jag försökte länka mig som räv och blev alltmer lik en om vintern.
För mig var vintern en vacker årstid men för min räv en kamp.
[boken stod det hela tiden: "Äta, inte ätas."
och jag tänkre: "Var stark, min räv, håll ut, vi möts igen."
Jag minns när jag hörde rävarna ropa på varandra. Det var så kallt.
Vintern var nästan slut och då blev rävarna förälskade.
De dansade vilt när de uppvaktade varandra.
Jag tyckre iag såg häxor dansa fram på sina kvastar.
Jag tänke bara på min räv.
Däribland skuggor och stjärnor hade han sitt rike.
Våren närmade sig. Jag var orolig för min räv. Alla rävar skulle utroras.
Med gift, fällor, gevär, alla medel. En del tyckre rävar var skadedjur.
Jag tyckte de var vackra, fascinerande, vilda och självklara.
Men vem lyssnade på mig?
Efter två månader var jag äntligen fri och överlycklig.
Jag sökte upp min rävs revir.
Pappa hade visat var rävgryten fanns men iag fick inte gå för nära.
Rävar tycker inte om att bli störda.
Åh, nej!
Jag hittade bara tomma gryt eller värre... stängda!
Kriget mellan människa och räv skulle visst aldrig ta slut.
Är det någon där?
Räven...
Det var här min räv bodde. Jag var så lycklig över att ha hittat honom.
När jag nu hade hört honom så ville jag se honom.
Vänta! Vänta!
Min räv var en rävhona som fått ungar som hon nu gömde på ett annat ställe.
Hon hade känt min doft. Varför hade jag inte varit försiktigare?
Hon var nog inte så långt borta, så jag höll vakt från stora boken.
Jag hade ju sett henne här förut. Det gällde bara att vänta.
Jag hade nästan tröttnat när en idé dök upp...på fyra tassar.
Om smörgåsen lockat fram en igelkott kunde den kanske locka fram en räv.
Stick iväg...
Stick nu iväg!
Kom hit!
Var inte rädd. Korm!
Ger du dig redan av? Vänta! Du kommer väl tillbaka?
Ja!
Dagarna gick utan räv. Hon fick inte glömma mig så jag var ofta vid boken-
-så hon skulle veta att jag väntade på henne.
Två veckor gick och jag var så ledsen.
Jag bad träden om hjälp, för de såg väl allt högt där uppifrån.
Men de var inte särskilt pratsamma.
Snälla, stick inte iväg.
Jag hade gjort ett jättekliv. Jag fick följa efter henne.
Jag visste inte var jag var på väg, men jag ville inte tappa bort henne.
Gammelbjörnen från bergen som ingen sett på flera år. Bara jag!
Men det berättade jag aldrig för mina föräldrar.
Jag ville hitta min rävhona och nu hade jag hela sommarlovet på mig.
Jag hade tålamod, ibland gick det flera dar men jag gillade att vänta.
Så småningom fick iag komma närmare men aldrig klappa henne.
Aldrig! Men jag försökte iu...
Kom! Kom närmare...
Titta, det är till dig.
Kom, då!
Nej, kom tillbaka. Titta!
Här...
Min nyckfulla räv... Jag rös av lycka när hon dök upp från ingenstans.
Det var så spännande att följa henne i skogen, rena äventyret...
Ibland väntade hon på mig som om jag inte sprang fort nog.
En dag följde jag henne ända till Jättarnas gryta.
Men det var något annat. Dit fick jag inte gå.
För alla oss barn i trakten var det det mest förbjudna området
Nej, Räven, det var ju bara på skoj.
Räven!
Jag trodde inte en räv kunde sura men nu gjorde hon det.
Jag tyckte det var gulligt Det var då jag kom på hennes namn.
Titou, Titou...
Titou. De! lä! mjukt och fin! och passade min räv.
Titta! Titta!
Titta!
Äh, men där är du ju!
Visste du att det skulle börja regna? Hur kunde du veta de!?
Hallå!
Inte första gången du är här, va? Känner du till många grottor?
Det här är inte roligt.
Jag vill ut härifrån.
Sluta! Sluta! Sluta, allihop!
- Bellal - Pappa, jag är här!
Jag fick en veckas utegångsförbud. Mina föräldrar hade varit så rädda.
Jag tänke hela tiden på Titou, allt vi hade gjort-
-stunderna vi haft tillsammans, men jag länglade tills vi skulle ses igen
Hej, min vackra, du har inte glömt mig. Ja, du är så vacker.
Det var så länge sen. Har du saknat mig? Jag har saknat dig.
Vart ska vi?
Jag tyckte om att titta på henne. Jag undrade vad hon tyckte om.
Om hon tyckte om att vara med mig? Om hon tyckte om blommor?
och såg hon allt i samma färger som jag?
Titou!
Kom...
Hon var allrid på sin vakt, spanade omkring sig...
Vad lustigt dina öron rör sig.
Men förr eller senare ville hon ge sig av och då försvann hon fort.
Vart ska du? Vi hade ju kul! Vänta på mig!
Stick iväg!
Jag drömde om vargar och på morgonen undrade jag om hon skulle vara där.
och det var hon, gladare än någonsin.
Titou!
Här...
Rävungarna accepterade mig. Det var fantastiskt. Dagarna bara försvann.
Kom! Kom hit!
Kom!
Titta, var inte rädd. Där bor jag med mina föräldrar.
Det där är mitt hus. Fint, va? och där kommer pappa hem i bilen.
Kom hunden, kom!
Kom och ät!
Det där betyder att maten är klar, så jag måste gå.
Vi ses i morgon.
Jag var lycklig. Jag kände att vi hade blivit riktiga vänner.
Hon var så glad varje gång vi sågs.
Jag visste att hon var glad över att se mig. Jag förstod henne nu.
Hon var min hemlighet
Kom, så springer vi ikapp! Sisten fram är en slö gammal snigel!
Kommer du?
Ja, du är en snigel!
Kom du, var inte rädd. Det är en eld.
Nu ska vi leka en lek. Vi låtsas det är vinter och du värmer dig hos mig.
Okej? Är du med?
Vi har kommit till féernas land och måste bo nånstans.
Det här är väggarna och det här är vårt hus.
Och det här är min stol.
Och dörren är här. Kommer du?
Stå still, det här får bli ditt halsband. Det passar dig.
Kommer du?
Du går ju rakt genom väggen.
Vänta här medan jag plockar svamp. Nu kan du inte sticka iväg hela tiden
Sitt!
Sluta!
Kommer du inte genast, så är jag inte längre din vän.
Det retade mig att hon iämt stack iväg när vi leke.
Jag fick vänta tills hon kom tillbaka Om hon ändå kunde lyssna på mig...
Där är du ju! Är du inte arg längre?
Titou, Titou...
Nu är du inte arg på mig längre. Kom, ska du få se mitt rum.
Titou, Titou! Men vad gör du?
Titou!
Kom, då!
Kom!
Det här, det är mitt lilla gryt, det!
Tycker du om mitt rurn?
Ska vi leka kurragömma?
Jag ser dig.
Jag såg dig!
Men vad gör du?
Sluta!
Nej!
Vakna, Titou, vakna...
Jag ber dig... Du kan inte göra mig detta.
Vad ska jag göra nu?
Jag ska aldrig mer tvinga dig göra nåt du inte vill. Du väljer lekarna.
Titou...
Jag visste varken ut eller in. Vad skulle jag göra?
Skulle jag söka upp henne och förklara eller gå hem och vänta.
Det var då jag insåg att min räv aldrig behövde ord för att förstå mig.
Det kändes som om hon lärt mig något viktigt
Hon hade hela riden litat på mig.
De flesta rävar flyr från människor, för de vet att vi inre är att lita på
- Men varför gick du? - En vän håller man inte fången.
Förstår du? Jag hade förväxlat "kärlek" med att "äga".
Det är stora ord, det där.
Jag älskade min räv, för att hon inte var kramdjur eller husdjur.
Jag tyckte om att vänta på henne. Förstår du? Att hon var så nycktull.
- Sågs ni igen? - Ja, ofta, till slutet av sommaren.
Ibland kom hon när jag ropade, ibland inte.
Men en dag kom hon inte. Jag väntade och letade men vi sågs aldrig mer.
Varför det?
Kanske hon förstått något och ville inte träffa mig mer.
- Skogen var hennes rike. - Men din räv tyckte ju om dig.
- Tror du rävar vet vad kärlek är? - Ja.
Jag älskar i alla tall dig. Sov nu.
Säja, sov så gott, lilla gubben.
Översättning: Marianne Marty